-Anlände alla i morse? -Före gryningen, Ers Majestät.
Det är större än jag föreställde mig. Kungen verkar belåten.
Min bror älskar rundvisningen.
Ni ska även få en personlig trädgårdsvisning.
Men först: östra vingen, förlängd bortom ursprungsområdet.
Det är här ni ska logera med era familjer.
Min önskan är att ni inte ska se Versailles som kungens slott-
-utan som ert hem. Ett ställe för förströelse och samtal.
-Ett ställe av...glädje och ljus. -Här uppe!
Vilka segrar jag har skådat! Jag slogs för er i Douai.
-Jag förlorade mitt öga i Besancon! -Det ska du bli kompenserad för.
Hur mycket får jag för min bror? Han krossades av en sten under bygget.
-Vad vill du? -Frankrike skulle hedra hjältarna.
Lögner! Vi lever och dör som boskap och jobbar som era slavar.
Ni säger att ni är Frankrike, men då hade ni känt till vårt lidande!
Ni hade känt det in i märgen och ni hade tagit bort smärtan!
Andra känner vår smärta och de är mer än värda vår lojalitet.
-Sluta nu, soldat. Var inte dåraktig. -Kungen gör oss alla till dårar.
Kom ner ögonblickligen!
Vill ni att jag ska komma ner? Då så.
Som er bror befaller.
Nej! Låt bli!
Mannen tyckte inte att soldaterna har visats respekt för sina insatser.
-De är soldater. Lyder de inte order? -De är missnöjda.
Många av dem lider av obehandlade skador efter arbetet.
-Hur många har anslutit sig? -Än så länge 2 000.
2 000, Ers Majestät.
Om de inte återgår till jobbet kan bygget inte fortsätta.
Rummen på andra våningen är inte klara och vintern kommer.
När vi inte har husrum fruktar jag att våra nyanlända snart beger sig.
Beordra dem att arbeta. Övriga byggare fortsätter så länge.
-Dessvärre inte. De jobbvägrar också. -Varför då?
-Arbetsförhållandena är för hårda. -Är det sant?
Vi förlorar ett halvdussin män i veckan. Vi måste kompensera dem.
-Vad får den här mannens familj? -Ingenting. Självförvållade skador.
-Betala dem ändå. -Det kommer inte att blidka männen.
När han var 30 skapade Alexander den store ett imperium-
-som sträckte sig från Grekland till Indien.
Utan sina soldater skulle kung Darius ha tvingat ut honom i havet.
I fjol återtog vi Spanska Nederländerna.
Snart vänder vi blicken mot Holland.
Vi gynnas av vår handel med kung Annabas länder-
-även när hertigen av Kassel böjer sitt huvud.
Jag tänker inte bli utdriven i havet av en byggare på byggställning.
-Kungen blir nog förtjust att se er. -Det är en ära att följa hans vilja.
Mina resurser räcker nog inte till för att upprätthålla en standard-
-som han är van vid.
Kungen har gått ut med ett ekonomiskt incitament till alla adelsmän.
De som bygger ett hus i utkanterna av området-
-får alla sina skulder strukna.
Då ska jag genast börja planera.
Vi ska göra vårt bästa för att göra det bekvämt för er i palatset.
Kassel! Det svarta fåret återvänder.
Det var för tråkigt med ert slott. Det brann visst ner?
-Hur kan det ha gått till? -Det var säkert en olyckshändelse.
Ja. Såna inträffar ju ibland, eller hur?
Följ mig, är ni snäll.
-Det är inte större än en städskrubb. -Det har nog varit en städskrubb.
Välkommen till Versailles.
Du har inte lagt ner ditt arbete.
-Jag är ingen byggare. -Men du har varit soldat.
-Märkte du av upproriskhet i leden? -Emellanåt, Ers Majestät.
-Hur fick du ditt ärr? -Krig, Ers Majestät.
-Och det andra? -Upprorsmakare.
Hur reagerade generalerna?
Det hängde på vilken typ av män de var.
En sak kan jag berätta för er...
Den kung som sätter in soldater mot soldater förblir sällan kung länge.
Jag ser ingen lösning på det.
Det finns en man som de kanske lyssnar på.
Han har deras respekt. Han slogs jämte dem.
Bröder kan vara oense utan att vara fiender, Ers Majestät.
Du var uppenbarligen det enda barnet.
Varför beter de sig så här?
Alla män slår ifrån sig när de lider.
Tala med soldaterna enskilt. Erbjud dem ingenting.
-Det finns en mer kvalificerad man. -Jag väljer er.
Snart kommer frosten och tjälen.
Om vi ska bygga måste vi ha grunder, och grunderna måste grävas ner.
Nu! Sänd bud efter Bruand - arkitekten.
-Vad heter min gulddirektör? -Leclerc, Ers Majestät.
Jag vill träffa honom också.
-Vårdar du de här männen? -Ja.
-Vad lider de av? -Magfeber, kallbrand, krossade ben.
-Jag avråder er från att gå nära dem. -Varför då?
Det kan finnas smittämnen i luften.
De är vapenbröder. Jag tar risken.
Trumslagare Brebant?
Om jag inte misstar mig intog vi staden Rochefort tillsammans.
-Lord Rohan. -Har ni ont?
-Hela Frankrike känner ert lidande. -Och kungen?
Även kungen känner er smärta.
Ni ville träffa mig. Här är jag.
Era hästar får extra spannmål, mademoiselle de la Valliere.
-Planerar ni en resa? -Hon längtar efter befrielse.
-Från vad då? -Från tortyr.
Hon vill leva ett klosterliv hos nunnorna.
Hindra inte henne. Hon har lidit nog.
Ingen verkar vara tillfreds med sin lott.
-Jag älskade er, Ers Majestät. -Och jag er, en gång i tiden.
-Alla historier har sitt slut. -Då får jag alltså gå?
Nej, det får ni inte.
Vad kan det göra för skada? Hon åtnjuter inte längre din gunst.
Det här är ert hem, mademoiselle. Det är allas hem. Jag tillåter det inte.
-Blir vår son omhändertagen? -I Paris.
Mitt löfte kvarstår. Ett barn av kronan, oavsett vilket.
Öppna du.
-Har du hört om byggarna? -Jag vill inte höra nåt om byggare.
En dog mitt framför våra ögon. De andra lägger ner verktygen.
Min gode vän Pascal de Saint-Martin är här, men har ingen logi.
Vore jag honom hade jag ridit hem till Paris.
Då vore du också tre tum längre och dubbelt så stilig.
Jag skulle nog behöva lite luft. Gör du mig sällskap?
-Jag trodde du avskydde fria luften. -Det gör jag, men inte idag.
Jag vet att jag irriterar dig ibland. Det medges - jag är fåfäng...
...lat och överdrivet förtjust i lättsinnighet.
En snabb promenad runt trädgården före middagen är bra för själen-
-och alla borde göra det.
Vad är det?
Du är inte dig själv idag.
Vi borde göra det här oftare. Vi är inomhus alldeles för mycket.
Ers Höghet?
Vi behöver er hjälp, Ers Höghet.
Jag känner igen dig. Vem är du?
-En sergeant i Hans Majestäts armé. -Vad vill du mig?
Vi är inte alla på slagfältet, men vi är alla lojala och kräver rättvisa.
Vi vill att ni talar med Hans Majestät om våra krav. Respekt...
...vård, anständiga bostäder, rättvis lön och ersättning-
-som är skälig för kungens soldater.
Varför skulle jag föra er talan?
Ni kan räkna med vårt stöd...
...om det skulle bli förändrade omständigheter.
Jag förstår inte vad du menar. Vad då för förändringar?
Om er bror inte längre var kung.
Inser du att jag kan få dig hängd för att du säger det här?
Det gör jag.
Solen är på väg ner.
Vad ville han?
Han ville att jag skulle tala med min bror.
Madame de Clermont...
Ni sa att era papper snart skulle anlända. Det var flera månader sen.
De kommer när som helst. Ni vet hur folk kan vara i söder.
Vi vill ju inte att ni, av alla människor, ska bli tvungen att gå.
Det var omtänksamt av er, mr Colbert. Jag ska anstränga mig.
Mina herrar! Jag hoppas att era husrum är till belåtenhet?
Kungen!
Din vän Pascal de Saint-Martin har kommit till Versailles.
Han kom självmant, men nu har han ingenstans att övernatta.
Han kommer att bli inkvarterad i sinom tid.
Dina byggare är missnöjda. Låt mig prata med den.
Jag diskuterar inte politik vid middagen och verkligen inte med dig.
Jag slogs ihop med många av dem. De följde mig i strid. De kanske...
...följer mig tillbaka i jobbet.
Imorgon ska vi ut och jaga!
-Så du ignorerar mitt erbjudande? -Ja, vad bra att du märkte det.
Varför håller du kvar mig här?
Mitt eget hus ligger femton kilometer bort.
Om jag inte har nån uppgift utöver att vara din bror-
-undrar jag vad jag gör här. Jag kan vara din bror i min egen säng.
-Om jag behövs - tänd fyrverkerier. -Du är här för att jag vill!
Det borde vara skäl nog.
Du måste äta, Henriette.
Utan mat hade jag inte haft energi för mina andra passioner.
Ta lite hummer. - Lite vin åt Hennes höghet, tack.
Det behövs inte. Tack, Athenais.
Jag känner dig. Om du inte äter skrumpnar du ihop och försvinner.
-Vill du avsäga dig allt det här? -Jag vill ha ett hum om vem jag är.
Ett hum om sanningen räcker för att få dig hängd.
Och vår kusin? Eller var vår familj en lögn också?
Chevalier tror bara på det han har framför sig.
Så länge han gagnas av det förblir han vår vän och beskyddare.
Åtminstone fram tills kungen avkrävde honom bevis.
Vad händer om vi inte kan övertyga honom?
Vi gör allt som krävs för att överleva.
Ni ser väldigt behaglig ut ikväll.
Ni är mycket vänlig, monsieur Marchal.
Då svarade jag: "För all del. Kalla mig det om du vill..."
"...men jag är tullindrivare."
"Om kungen förlorar intäkter till vägbanditer är det inte mitt ansvar."
Det finns inte en transport härifrån till Paris som inte är sårbar.
Om inte kungens polis kan bevaka vägarna-
-kan han inte förvänta sig att skattmasen ska rida på dem!
Än mindre med fulla skattkistor!
-Det låter som om ni behöver hjälp. -Vi behöver ingen hjälp.
Nej, det ni behöver är skydd.
Vi var vilse i skogen utan att veta hur vi skulle komma tillbaka.
Vi stannade vid en liten hydda och bad om mat och vägbeskrivning.
Om ni gör mig sällskap i sovrummet så ska jag få er att le bredare.
-Du ber inte om nåt. Varför inte? -Jag har allt jag behöver.
Jag sa ju att jag kunde få er att le.
Jag talade med byggarna i morse. Bestraffningar hjälper oss inte.
Då ska jag tala med dem. Var snäll och dämpa rösten.
Risken är att det bara minskar deras respekt för er, Ers Majestät.
Soldater förstår order och inget annat.
Kanske borde en annan militär försöka resonera med dem?
Ni har rätt. Jag skickar Louvois.
Ursäkta mig. Jag känner mig svag och drar mig tillbaka.
Vad är det med dig ikväll? Du har plötsligt inget att säga.
Förut var du stjärnan i rummet. Nu är du frånvarande.
Jag ber om ursäkt, Ers Majestät.
Tillfredsställde jag inte min kung?
Låt mig korrigera situationen.
Jag kommer tillbaka.
-Jag kanske kan hjälpa till? -Börja med att inte fråga så mycket.
Som ni vill. Då väntar jag.
Skynda er tillbaka.
-Vad gör du? -Jag trodde att min bror var här.
Jag vet var han är.
-Ers Majestät. -Jag var orolig för er.
Jag är trött, Ers Majestät. Det är allt.
Ändå säger era ögon nåt helt annat.
Han tar det allvarliga samtalet när man är trött.
Så gör han med mig. Skönt att han gör det med dig också.
-Vad gör du uppe så här sent? -Jag steg precis upp ur sängen.
-Kan vi få lite avskildhet? -Du glömmer var du är.
Du glömmer vem som talar med dig.
-Louvois kommer inte att hjälpa dig. -Inte nu.
En krigare litar bara på mannen intill.
-Tänk på vad du säger. -Du försvarar dig alltid! Varför då?
-Ser du inte de som vill hjälpa dig? -Det du föreslår är inte hjälp!
Alla försöker inte slå omkull dig!
Om du slutar angripa ser du det. Låt andra hjälpa dig att fatta beslut.
-Styrandet av riket angår inte dig. -Det kan det göra om du tillåter det!
Det kommer du aldrig att göra. Du tror att alla motarbetar dig.
Du misstar dig! - Ät nåt!
-Vad står på? -Jag är med barn!
-Jag har ett förslag till er. -Betala hellre din andel.
Här är den, min lord.
Jag har inte glömt.
Jag går inte ut på vägarna med en musköt. För många poliser.
-Vi har vänner bland polisen. -Inte tillräckligt många.
Jag har en ny plan. Vi ska erbjuda tullindrivarna beskydd.
Ge mig pengar. Jag struntar i hur du kommer över dem.
Kungens byggare har lagt ner verktygen.
-De känner samma frustration som vi. -Kungen hittar bara fler.
De flesta av dem är soldater. De slogs för kungen.
Armén har oliktänkande i leden. Vi kanske kan uppmuntra det.
Kungen kommer att slå ner upproren med resten av armén.
Om han har nån kvar vid det laget.
Hans Majestät förstår att ni inte känner-
-att ni har uppskattats efter förtjänst. Ni tar fel.
Utan er hade inte Frankrike existerat.
Ni är landets tjänare - precis som han är.
Det kommer fler slag att utkämpas, andra krig att vinna.
Men precis som när ni stod sida vid sida på Flanderns fält-
-ber kungen er nu-
-att stå vid hans sida igen här i Versailles.
Vem är er ledare?
Vi har ingen ledare. Vi talar med en stämma.
Om ni inte återgår till arbetet låter jag hänga er!
Dödar ni mig tar två andra min plats.
Jag förstår era klagomål.
Hälsa kungen att vi ska slåss för honom igen...
...bygga åt honom igen, visa tillit och lojalitet igen...
...men först måste kungen visa oss att han är en man som håller ord!
-Ni behöver nya lås på fönstren. -Är du från vettet? Vad gör du här?
Jag kan ordna det, men jag har ju lagt ner arbetet...
-Du får inte synas här. Du måste gå. -Ändå är jag här.
Visst är det märkligt hur det fungerar?
Har du ignorerat mig? Jag har skickat ett dussin lappar.
-Följ inte efter mig! -Minns du inte vem jag är?
-Du är mer taggar än rosenblad! -Det räcker!
-Är det mitt? -Du måste gå nu!
Gå nu. Inget hemskt får hända dig!
Jag kan inte göra nåt av det. Jag är sviken av dig, honom och mig själv!
Det har det redan gjort.
-Hatar du mig? -Då vore det här mer okomplicerat.
Han kommer att dra fördel av det här.
-På vilket sätt då? -För att få det han vill ha.
-Jag tror inte det. -Jo, det kan jag försäkra dig.
Det kommer att vara hans barn ena dagen, mitt den andra...
...helt beroende på hans humör, hans behov...
...hans nycker, hans hälsa...
...hans frukost eller vartåt vinden blåser.
Du har inte gett honom ett barn.
Du har gett honom en påk som han kan slå oss med.
Dina pengar!
-Och nu säger du... -Aldrig!
-Vill du hellre dö? -Aldrig!
Vad händer nu? Jag har glömt! Ska jag ge dig...?
-Ge mig hälften och behåll hälften. -Och sen slår jag dig?
-Jag slår dig. Kusken, du vet. -Ja, naturligtvis.
-Ska jag lova dig ett lyckligt slut? -Jag är en fjäder!
Jag vet inte vem jag är, eftersom min mor vägrar att berätta!
Kom hit.
För 16 år sen föddes du. Jag älskade dig, tog hand om dig-
-och skyddade dig på alla sätt.
-Var föddes jag? Pau? -La Rochelle.
Och min far? En adelsman?
En väldigt fin man. En arkitekt som krossades av kungens restriktioner.
-Varför skulle kungen krossa min far? -På grund av den han var.
Vad då? En kriminell? En förrädare?
Värre. En protestant.
Blommor. Så underbart!
-Jag trodde att de var till dig. -Nej.
-Vem är de från? -Jag har ingen aning.
Mariette! Var är den nedrans flickan?
Mariette!
-Vi kan inte fortsätta som tidigare. -Jag förstår.
-Gör du det? -Ni är kung, Ers Majestät.
Vi är era att äga och kassera när ni så vill.
Jag har aldrig gjort någotdera i ditt fall.
Hans Majestät gömmer sig bakom ord, men hans förstånd är klart.
Barnet du bär på är en symbol för tvivel.
Det är ett tvivel jag själv inte vill bära på.
Eller ska jag äga dig och utesluta alla andra?
Utesluta min egen bror?
Jag kan inte svara på den frågan, Ers Majestät. Jag är ledsen.
Förlåt mig, är ni snäll.
Hallå. Vilken angenäm överraskning.
-Ni är visst förtjust i era böcker? -Ja.
Just nu läser jag en avhandling om spioneri i det Tysk-romerska riket.
Jag gillar män som läser.
-Är ni förtjust i ert arbete? -"Förtjust" är nog inte rätt ord.
-Vilket ord är det rätta? -Tillfredsställelse.
Smärtar det er att se folk lida?
Jag tänker inte på såna frågor.
-Ser ni på dem när ni bestraffar dem? -Alltid.
Jag har aldrig varit med en kvinna som du förut.
Milda makter. Ni har så mycket att lära er.
Försiktigt nu.
Försiktigt...
Många tack och gratulationer. Vi är redo.
-Jag vill att ni hämtar hit dem. -Ers Majestät?
-Soldaterna som arbetsvägrar. -Soldaterna? Hit till palatset?
Ja. Jag vill prata med dem här inne.
Säg att jag har ett förslag som borde tillgodose deras krav.
Hon gick till horhuset och talade med apotekaren och beställde arsenik.
Det botar tandvärk. Jag använder det själv emellanåt.
Samt en flaska eros, för att bistå energin vid älskogen.
Det känner ni kanske redan till.
Jag betalar dig för att spionera på andra, inte på mig.
Naturligtvis.
Följ med här.
Rör den inte!
Är det där jag? Herregud, vad ful jag är.
Jag behöver dig.
God morgon, mina herrar.
Det är en ära för mig att ta emot er här.
Jag bor här, men det är inte mitt hem.
Det här är ett hem för Frankrike och hennes strävande.
Jag ville tacka er för att ha visat hur fel jag har tänkt.
Ni gjorde rätt som la ner verktygen och vägrade att arbeta.
Det var jag som hade fel.
Jag har bjudit hit er idag för att be om er förlåtelse-
-och för att försöka förnya er tro och tillit till mig.
Ni utgör alla en armé som tjänar er kung.
Var det än sker - i fält eller på byggställningen-
-så är det nu dags för Frankrike att ge er nåt i gengäld.
Ett hem. Det ska bli känt som Les Invalides.
Det ska rymma de bästa sjuksalarna, matsal, sovsalar, kyrka.
Det ska ligga i Paris nära floden.
Varenda fransk soldat som skadas ska behandlas där.
Soldater som inte kan återvända till sin by får bo där resten av livet-
-i bekvämlighet utan kostnad.
Jag har även låtit gjuta en medalj i guld till ära av våra segrar.
Jag vill ge er alla varsin.
-Hurra för kungen! -Du skulle ju inte komma.
-Du trodde visst på allt det där? -Hurra för kungen!
Den förste som får den är mannen jag står mest i skuld till.
En tapper soldat ni alla känner: Filip, hertig av Orléans...
...som jag även har äran att kalla min bror.
Frankrike tackar er.
Ers Majestät! Fienden är närmare än ni tror.
Fienden är närmare än ni tror!
Den stackaren är sjuk. Se till att han får vård.
-Ers Majestät? -Det är ingen fara.
Upp med dig! Vi ska härifrån.
-Vad gör du? -Vi ska hem till Saint-Cloud.
-Jag stannar inte här en minut till. -Sluta, Filip! Förklara dig.
Jag insåg att vi har ett val. Vi måste inte lyda honom.
Vi har varit ynkryggar. Vi kan gå om vi bara vågar göra motstånd.
-Jag förstår inte. -Vad vill du?
Följa med mig eller stanna här?
Vänta här dag och natt på att han ska knacka på?
Det är mig likgiltigt om barnet är mitt eller hans.
Det kommer att bli vårt.
Det är här vi har våra liv.
Du är kungens bror. Du kan inte gå härifrån.
Det här stället är den du är - de vi är.
Om det är sant är vi redan ruttna inombords.
-Är chiffret tytt? Är du säker? -Ja.
Då måste vi utarbeta en ny kod.
Det kommer att ta tid. Vi får träffas personligen. Det är riskabelt.
De kräver att få se våra papper. Har du sigillet?
Chiffret har högsta prioritet. Om de kan läsa det kan de läsa våra tankar.
De vet dock inte att vi vet, vilket ger oss en möjlighet.
Vad gör du?
Jag är ledsen att det skulle bli så här, men du vägrade att lyssna.
Ni glömde att försonas med Gud.
Min bror, var är han? Och Henriette?
Det är ingen fara med dem. De sover.
Ers Majestät. Ni är sjuk!
Text: Joakim Sandström www.sdimedia.com